KVINNEN I GULL
Kan du rykke litt til venstre?
Adele, du er urolig i dag.
Jeg er for bekymret, det vet du.
For hva?
Fremtiden.
Min søster Luise og jeg var veldig glade i hverandre.
Men vi konkurrerte alltid.
Hvis livet er et kappløp, så kom hun først i mål.
Men er det en boksekamp, så er jeg den siste som står.
Uansett - vi var med på mye sammen, og jeg vil savne deg.
På gjensyn, kjære søster.
Takk for at du kom, Barbara. Det betyr mye for meg.
Familiene våre har holdt sammen lenge.
- Hvordan har din advokatsønn det? - Han sliter, dessverre.
Etter studiet arbeidet han for en fint firma -
- og så ville han begynne for seg selv i Pasadena.
- Hva skjedde? - Det skar seg.
Legg den gjelden på syv års studielån, så ser det ille ut.
- Det var leit. - Trenger du advokat?
Jeg fant noen brev. Jeg vil ha råd av en jeg kan stole på.
Jeg ber ham ringe.
Jeg føler...
Jeg føler virkelig at i et firma som dette ville jeg vært...
... klar og villig til...
Hallo? Nei, det passer dårlig, mor. Jeg ringer senere.
Hei. Randy Schönberg, til Bergen, Brown og Sherman.
Dette skal ikke være bortkastet. I et så velrenommert firma -
- ville jeg vært motivert til å yte mitt beste hver dag.
Er du i slekt med komponisten Schönberg?
Arnold var bestefaren min. Men han døde før jeg ble født.
Hans musikk krever innsats. Men belønningen er verd det.
Noe av det jeg ser mest frem til med å arbeide her er å...
- Din far er dommer Schönberg. - Ja. Han har pensjonert seg nå.
- En ypperlig avstamning. - Ja.
- Hva skjedde i Pasadena? - Jeg tok en sjanse.
Jeg startet mitt eget firma, og det ga ikke uttelling.
Å eie firma er oppskrytt.
- Så nå er du klar til lagarbeid. - Ja.
La oss gi det et forsøk, mr. Schönberg.
Takk, mor...
Jeg ventet deg kl 18. Den er 18.10.
Beklager, det var kø på Wilshire.
Du er trett og stresset, men du ser ikke verst ut.
- Du var så mager som gutt. - Takk.
Hva vet du om hjemføring av kunst?
- Ingenting. - Det er aldri for sent å lære.
Kom inn og spis litt strudel. Jeg har bakt spesielt til deg.
Søsteren min er den pene lille jenta til venstre, Luise, -
- og jeg er den gretne ved siden av.
Mine foreldre, Therese og Gustav.
Min onkel Ferdinand, som eide et sukkerfirma, -
- og hans kone, tante Adele, som døde så ung.
Kom på fanget.
Adele hadde ikke barn, så vi bodde sammen som en familie.
Prøv å smile en gang i året, da, Maria.
God trening for ansiktsmusklene.
Familien Bloch-Bauer.
Jeg fant disse brevene blant min søsters eiendeler.
- Jeg har oversatt dem bakpå. - 1948.
Fra vår familieadvokat i Wien, Johann Rinesch.
Det gjelder maleriene våre, som nazistene stjal.
Det sto i New York Times at forholdene i Østerrike endrer seg.
Nye lover om hjemføring av kunst. De gjenopptar gamle saker.
Endelig flytter søsteren min inn hos meg.
Problemet er bare at hun er død.
Da slipper dere jo å krangle.
Jeg mener, bofeller er ofte uenige om oppvask og slikt.
Dere slipper å krangle om oppvasken, -
- fordi hun er død.
Unnskyld, det var en spøk, og det var ikke...
Her er hun.
Min tante Adele.
Min onkel engasjerte Gustav Klimt til å male henne.
- Litt av et maleri. - Det er praktfullt.
Nazistene bar henne ut av salongen vår.
Siden da har hun hengt i Galerie Belvedere i Wien.
- Nå vil du ha henne hjem igjen. - Det ville vært deilig.
- Da ville du blitt rik. - Tror du det er det om å gjøre?
Nei, jeg må gjøre hva jeg kan for å holde minnene levende.
For folk glemmer, ser du. Særlig de unge.
Og så gjelder det jo rettferdigheten.
Jeg har kjedet deg til døde. Du så på klokken fire ganger.
Det var en eksamen, og vi strøk begge to.
Beklager at jeg har kastet bort tiden.
Jeg fikk ny jobb og har en baby og en kone å holde i humør.
Hvorfor skulle fortiden interessere deg?
- Farvel, min venn. - Struwwelpeter.
Den boken du hadde i hånden. Den leste bestemor for meg.
Kjempenifs. Den om gutten som vinden tar.
Og hans uhyggelige eventyr. Jeg ble også redd.
Bare se på dem og si om jeg har en sak. Det er alt jeg ber om.
"11. april 1948. Kjære Luise Bloch-Bauer."
Søsteren hennes.
"Østerrike har vedtatt å beholde portrettet av din tante -
- og de fire øvrige Klimt-maleriene som er testamentert til galleriet, -
- noe de påstår er ubestridelig.
Jeg har ikke sett selve testamentet, -
- tross mine iherdige forsøk. Vennlig hilsen Johann Rinesch."
- Så ikke advokaten testamentet? - Ingen så det.
- Randy! - Hei, mrs. Altmann.
Vi må bare kopiere disse.
Alle ser ut som om de får nervesammenbrudd.
De får det. Jeg var oppe til kl tre og undersøkte saken.
- Jeg er imponert. - Du må ha en mann i Wien.
Etter 50 år har de åpnet arkivet. Du må finne Adeles testamente.
- Og så? - Kulturministeriet behandler saken.
Men du må fylle ut en søknad innen utgangen av neste måned.
- Skjemaet er bestilt. - Sett ned farten.
Du kan forklare meg alt til lunsj.
- Jeg kan ikke spise lunsj. - Det fins et sted med god pudding.
Her er tre toppadvokater med hjemføring som spesiale.
Det blir dyrt, men uten dem går det ikke.
Jeg har bare butikken og huset, og jeg sparer til oppvaskmaskin.
- Fine advokater er for dyrt. - Jeg må dra.
Kan du ikke hjelpe til litt på si'? Som en hobby.
"På si' " holder ikke. Dette er en heltidsjobb, ikke en hobby.
Du er uhøflig, ukultivert og helt uinteressert i fortiden.
- Og du får folk til å føle seg vel. - Men du har forbindelsen.
- Hvilken forbindelse? - Familie, Randy.
Dine besteforeldre kom hit fra Østerrike.
Vi har samme bakgrunn.
Du kan da ikke se med de brillene? De er møkkete.
Det var bedre. Nå ser du klarere.
"Kvinnen i gull" Klimt anslått verdi
Verdien på "Kvinnen i gull" er anslått til over 100 mill. dollar.
Det kan være en investering.
Tror du Østerrike utleverer et bilde de har på kjøleskapmagneter?
Vi bør se på det.
- En uke, ikke mer. - Tusen takk.
- Vær tilbake den 3. - Selvsagt. Takk.
- Arbeider du ennå? - Jeg stenger ikke før jeg kreperer.
Jeg har fått grønt lys. Jeg drar og prøver å finne testamentet.
Så vidunderlig.
- Nå gir du plutselig gass. - Ja, det gjør jeg.
Jeg har et forslag til. Mor sendte dette.
De søker talere til en konferanse om hjemføring av kunst.
- Du burde være med. - Hva mener du?
En elegant ætling av en av Wiens berømte familier.
Det gir fortgang i saken, og legger press på dem.
Jeg setter pris på din entusiasme, og jeg er ingen ungsau.
Vi må stå på. Men du har misforstått noe i farten.
- Jeg drar aldri tilbake dit. - Det forstår jeg ikke.
De ødela familien min, drepte mine venner -
- og tvang meg til å forlate alt jeg hadde kjært.
- Det er over 50 år siden. - Syns du det er lenge?
- Det gjelder bare et par dager. - Du hører ikke etter, Randy.
Jeg vil heller dø enn å dra tilbake. Ikke for alle malerier i verden.
For en uke siden var du ikke interessert, -
- og nå er du helt vill. Hva har skjedd?
Tross bedre vitende liker jeg deg.
- Hvor lenge? - Maks en uke.
- Det spørs på mottakelsen. - Hva er planen?
Dora, jeg flytter ikke til Kongo. Jeg drar til Østerrike et par dager.
Med firmaets velsignelse. Hva sier du?
Jeg tror det var et "ja".
Jeg ser deg, Maria. Kom hit.
Vil du hjelpe tante?
Lukk halskjedet for meg.
De små fingrene dine passer akkurat.
Du må snart slutte å være så sjenert.
Livet krever mye av oss.
Din eneste fiende er frykten.
- Hallo? - Det er midt på natten.
Men hvis jeg venter ombestemmer jeg meg kanskje.
Jeg har bestemt meg for å se gjenferdene i øyet.
Hun er innviklet.
BUTIKKEN ER STENGT TIL 4. APRIL
Din mor vil at du besøker Holocaust-minnesmerket.
- Det har hun sagt syv ganger. - For å hedre dine oldeforeldre.
Siegmund og Malvina.
Hun hadde så vakre øyne. Kjempestore, som på en ugle.
- Du har temmelig stor koffert. - Jeg reiser hjem med stil.
Kan du kjøre litt fortere, Pam? Med den farten rekker vi ikke flyet.
- Vi kommer fire timer for tidlig. - Jeg vil kjøpe parfyme og cognac.
Bytt fil. Snille Pam, bytt fil nå.
Med fornøyelse, mrs. Altmann.
Vi lander i Wien om få minutter. Fest sikkerhetsbeltet.
Jeg trodde aldri jeg skulle komme hit mer.
Vi får møte en fra ministeriet. Han er nok ansvarlig for binders.
- Vi er heldige som får et møte. - Du behøver ikke bli med.
Prøver du å bli kvitt meg alt?
Det var ikke det jeg mente.
Jeg vil besøke min tante på Belvedere.
Hun kommer ikke til sin rett på postkortet.
- Er du født i Wien, mrs. Altmann? - Ja, rett rundt hjørnet.
- Snakker du tysk? - Ja, men jeg snakker helst engelsk.
- Jeg håper du får et fint opphold. - Jeg skal jamen prøve.
Der er det.
Leiligheten i annen etasje var hjemmet vårt.
Hva har ikke dette huset vært vitne til, Randy.
Her gikk store kunstnere, musikere og forfattere inn og ut.
Deriblant selvfølgelig din bestefar, og selveste doktor Freud.
Halve Wien var her på bryllupet min.
Fru Altmann?
Jeg så du sto på listen over talere på konferansen og fant deg.
- Hvem er du? - Hubertus Czernin, journalist.
- Velkommen til Wien. - Takk.
Får jeg by på et glass?
Jeg er redaktøren.
Mitt lille østerrikske barn. Det holder meg ved mine fulle fem.
Da jeg skrev en artikkel om president Waldheims nazifortid, -
- spyttet en mann meg i ansiktet i supermarkedet.
Han kalte meg forræder. Jeg sa: "Jeg er en ekte østerriker."
Hvorfor er du interessert i et par turister fra California?
- Dere trenger en venn i Østerrike. - Hvorfor?
Hjemføringen av kunstverk var bare skuebrød.
Østerrike ville pynte på fasaden, men nå er det en Pandoras eske.
- De vil ikke miste skattene sine. - De legger hindringer i veien.
Kanskje jeg kan hjelpe dere over noen av dem.
Hva får du igjen for det? Hva er ditt motiv?
En helt spesiell type patriotisme.
Hvis dere vil unnskylde meg, henter jeg en runde til.
Et fabelaktig forslag.
Da min datter Maria sa hun skulle ekte en operasanger, -
- ble vi enige om at han skulle synge Mozart.
Jeg sa: "La oss gjøre alt som i Østerrike."
Det er dystre tider. La oss håpe at denne uforglemmelige kvelden -
- er et varsel om lykkeligere tider.
Mazel tov!
Det er trist at din tante Adele ikke er her og beundrer deg i dag.
Det syns jeg også.
Hun slipper da å oppleve hva som skjer med hennes kjære land.
Jeg vil...
... at du skal ha dette, Maria.
Yndlingshalskjedet hennes.
Du er egensindig og nysgjerrig.
Du har noe av Adeles karakter i deg.
Jeg vil alltid skatte det høyt.
Der er du. Kom, Maria, nå skal vi skjære kake.
Hele verden leter etter deg.
- Skynd deg, jeg er sulten. - Du må hjelpe meg å skjære, Luise.
Din Maria er uimotståelig.
Kansleren har gitt avkall på alt.
Hitler har gitt et tomt løfte om Østerrikes suverenitet, -
- men jeg vedder på at nazistene snart marsjerer rundt her.
Det vil ikke østerrikerne tillate.
Jeg reiser til Zürich med Luise på søndag.
Dere må følge etter neste uke.
Det er mye å gjøre. Vi trenger tid.
Du er som alltid en drømmer.
Komiteen har vedtatt at saken din skal bli behandlet.
Mr. Schönberg og jeg har reist langt -
- og vil gjerne diskutere saken med komiteen før vedtaket.
Komiteen er ikke åpen for eksterne parter.
- Er vi en ekstern part? - Maleriene tilhørte familien.
Du må ha tiltro til at alle prosedyrer vil bli fulgt.
Hvis du vil unnskylde meg, så skal jeg på en mottakelse.
Håper du får et fint opphold i vår vakre by.
Det har vært en sann fornøyelse å hilse på deg.
Hvordan går det?
Jeg vet ikke om jeg makter de menneskene, -
- og jeg har bare vært her en dag.
Kom, så går vi.
Vi får aldri tak i en kopi av Adeles testamente før vi reiser.
Nei, de var ikke direkte hjelpsomme på arkivet.
Heldigvis har jeg en såkalt muldvarp på Belvedere.
En som kan sette fart i saken.
Museet er stengt mandag, men muldvarpen venter på dere.
Jeg håper ikke dere er allergiske mot støv.
Sa jeg ikke at han ville være nyttig, Randy?
Vær tålmodig. Han vil oppdage at noen østerrikere er hans venner.
Bare fortsett.
Amalie Zuckerkandl. Også malt av Klimt. En venn av familien.
- Hun døde i en konsentrasjonsleir. - Ja, Belzec.
Din tante henger rundt hjørnet. Er du klar til gjensynet?
Med rette eller ei, så er hun blitt en del av Østerrikes identitet.
Et nasjonalt ikon. Adele er blitt en del av landets psyke.
Tante Adele.
- Liker du det? - Hvorfor er det så mye gull?
Glem alt gullet. Det er Klimt.
Se på ansiktet mitt. Likner det?
Ja, men du ser ikke glad ut.
Lurer på hvordan det blir når du er voksen.
Når du er blitt en kvinne.
Om du må nøye deg med noe ubetydelig.
Østerrikes "Kvinnen i gull" malt av Klimt.
Et av våre mest berømte malerier, eksempel på Østerrikes kulturarv.
La oss skynde oss hjem.
Det er nye utreisebestemmelser.
Ingen statsborgere får forlate landet uten tillatelse.
Bestemmelsen trådte i kraft i morges...
- Vi skulle flyktet tidligere. - Se der.
Det er fru Klein, doktorens kone.
Hva gjør de?
De tvinger henne til å rense fortauet med syre.
Og hr. Rosenblatt måtte skrive "jøde" på butikkvinduet sitt.
- Hvorfor? - Hva tror du, Therese?
- Hent celloen min, Maria. - Hvorfor, far?
Klokken er nesten fem. Skal denne lørdagen være annerledes?
- Den er annerledes. - De får ikke gjøre oss noe.
- Far. - Celloen, Maria.
Gå.
Passkontoret stenger klokken 14.
Avslått. Neste.
Min brors mann er i England, og søsteren min er i Sveits.
Vi har mulighet til å bo i begge land.
Vi er bare fire og må forlate Østerrike så fort som mulig.
Det må alle jøder. Hva skiller deg fra de andre?
Avslått. Neste.
Forretningen din er ferdig. Skriv.
Jødesvin. Det har dere godt av.
Ikke se.
Gudskjelov. Vi var så urolige.
Lukk opp døren.
- De er her. - Selvfølgelig er de her.
- Fritz, lukk opp døren. - Javel.
- Ferdinand Bloch-Bauer? - Min bror har forretninger i Sveits.
Er det det man kaller det?
Broren din er skyldig i skattesvik på en million Reichsmark.
Hans konti er sperret, og inntil beløpet er betalt -
- blir konstabelen her. Dere er under husarrest.
Min onkel er ærlig og lovlydig.
Dere er en familie som setter pris på kunst.
Holbein. Imponerende.
Et sølvbeger med edelstener.
Et diamanthalskjede.
To sølvlysestaker.
En cello.
Stradivarius. Naturligvis bare det beste.
Vær så snill, la være. Den er hele hans liv.
- Jeg kunne ha lett alene. - Jeg ville ikke gå glipp av moroa.
Det er som en James Bond-film, og du er Sean Connery.
Hei. Jeg heter Anna. Det er en ære å møte deg.
Tusen takk for at du gjør dette. Så du kjenner Hubertus?
Alle dokumenter fra før 1972 blir lagret i samme arkiv.
Jeg tror dere får en travel dag.
Brett opp ermene, Randy.
Gratulerer. Dette er en ren gullgruve.
- Vi har vært oppe hele natten. - Fint at dere kommer overens.
Nå ser vi hovedlinjene i hva som faktisk skjedde.
- Du er den levende forbindelsen. - Med nød og neppe.
- Fortell oss hva du vet. - Adele døde i 1925.
Av meningitt. Hun var bare 43. Onkel Ferdinand var knust.
Testamentet ble skrevet i 1923. To år før hun døde.
- Hennes underskrift. Herregud. - Jeg oversetter det.
"Min mann skal gi mitt portrett og de andre Klimt-maleriene -
- til Gallerie Belvedere i Wien etter sin død."
Så hun testamenterte dem til galleriet.
- Kom vi forgjeves? - Et skritt av gangen.
Belvedere skal ha maleriene, men under en bestemt betingelse.
At Belvedere skal ha maleriene etter Ferdinands død.
Vi tar det i rekkefølge.
Vet du hva som skjedde med familiens eiendom?
- Nei. Jeg så meg aldri tilbake. - Kanskje det er på tide.
Etter flukten ble hjemmet deres utsatt for en av tidens største ran.
Det dere eide falt i hendene på de mektigste naziforbryterne.
Personlige eiendeler?
Et av din onkels yndlingsmalerier, et portrett av Waldmüller...
Ja, det hang i dagligstuen. Jeg likte det ikke.
... endte på selveste Berghof, -
- Hitlers private bolig i Alpene.
Din tantes halskjede, som hun bærer i Klimt-maleriet, -
- endte om halsen på Emmy Göring, Hermann Görings kone.
Det vil jeg ikke høre.
Klimt-maleriene var litt for degenererte for nazistenes smak.
Men maleriene fanget øyet til en med en mer forfinet smak.
- Bruno Grimschitz. - Grimschitz?
Maleriene ble tatt ned og forsiktig fraktet til Belvedere.
Fakta måtte endres, som din tantes navn og jødiske bakgrunn.
I et kort periode etter krigen var hun bare kjent som "Kvinnen i gull".
Identiteten hennes ble også stjålet.
Det var ikke nok å rane og knuse familien deres.
Nei, dere skulle slettes fra historien.
- Så Belvedere fikk maleriene. - I 1941.
- Din onkel døde... - På slutten av krigen. I 1945.
Så motsatt Adeles ønske fikk Belvedere dem før hans død.
Han skrev et eget testamente før han døde.
Han testamenterte alt til deg og din søster, hans eneste arvinger.
Det var en av de siste tingene han gjorde.
De vil argumentere for at Adele testamenterte dem til galleriet.
- Vi har ingen sak. - Randy, vis Maria trumfen vår.
- Hva er det? - Ferdinand betalte for maleriene.
Han var den rettmessige eieren, ikke Adele.
Hun kunne ikke gi bort maleriene.
- Så testamentet er ugyldig? - Det er ikke et testamente.
Det er ikke juridisk bindende. Det er bare et ønske.
Komiteens formann Rudolf Wran skal få alt dette.
Og så blir din tante med oss hjem.
Et øyeblikk, Randy.
Hun er Østerrikes Mona Lisa.
Tror du de bare vil gi slipp på henne?
Vi har lagt igjen fire beskjeder til mr. Wran.
- Mr. Wran er veldig opptatt. - Det forstår vi.
- Men det er veldig viktig. - Vi må snakke med ham...
- Randy, er det ham? - Dere må legge igjen beskjed.
Mr. Wran? Mr. Rudolf Wran?
Randy Schönberg. Det er min klient fru Altmann.
Beklager at jeg ikke har ringt tilbake.
Ikke unnskyld deg. Du er en veldig viktig mann.
Komiteen trenger nye opplysninger, -
- før de fatter vedtak i Bloch-Bauer-saken.
- Sier du det? - Ja, her er noen notater.
- Du har vært flittig. - Vi kom ikke for å spise kake.
Mr. Schönberg, jeg hører du er komponistens barnebarn.
- Jeg er glad i musikken hans. - Du har en kultivert smak, Wran.
Geniet bak tolvtoneteknikken bør ikke undervurderes.
Takk, men vi har de nødvendige opplysningene.
Hvis du vil unnskylde meg... Arbeidet venter.
Vanskelig å tro at Hitler søkte på kunstakademiet her.
Gid de hadde tatt ham opp.
Alle er her. Kvinnen som kommer inn...
- Elizabeth Gehrer, kulturminister. - Med sin venn Rudolf Wran.
Et stort fremmøte. Det er en flott forestilling.
Velkommen til konferansen om hjemføring av kunstverk.
Det er første skritt i å returnere -
- ulovlig ervervede kulturverk.
Det vakre fjellandskapet hang i dagligstuen vår.
Det var det første man så når man kom inn.
Jeg glemmer aldri den dagen de stormet inn i huset vårt -
- og tok maleriene våre ned fra veggen.
Stuepiken vår gikk til min mors garderobeskap, -
- tok ut klærne og sa:
"Ikke tenk på å gå til politiet, for de kommer uansett."
Og det stemte. Politiet og andre kom og tømte huset.
Folk ser et mesterverk av en av Østerrikes største kunstnere.
Jeg ser et bilde av min tante.
En kvinne som lærte meg om livet mens jeg børstet håret hennes.
Restitusjon er et interessant ord. Jeg har slått det opp.
"At noe vender tilbake til sin opprinnelige tilstand."
Jeg skulle gjerne vendt tilbake til min opprinnelige tilstand.
Jeg skulle gjerne vært en lykkelig kvinne i denne vakre byen.
Som så mange andre som måtte flykte, -
- vil jeg aldri tilgi at de nektet meg å leve her.
Vi bør i det minste gjenforenes med det som rettmessig er vårt.
Takk.
Fru Altmann. Dr. Bernhard Köhler. Jeg arbeider på Gallerie Belvedere.
Hva kan jeg hjelpe deg med?
Faller vedtaket ut til din fordel, så ta landskapsbildene.
- Men for all del ikke portrettene. - Dere har knyttet dere til dem.
- Vi kan ikke se Østerrike uten dem. - Jeg kan.
Når fortidens urett er rettet opp, er jeg åpen for en avtale.
- Kan vi snakke sammen? - Min advokat blir litt nervøs.
Ring, så vi kan snakke videre.
- Vi må være forsiktige. - Du mener jeg skal være forsiktig.
- Folk tar imot råd fra advokater. - Ja, når de ber om det.
Jeg vil gå tilbake til hotellet alene.
Fru Altmann, det var en flott tale. Men hvorfor ikke la fortiden hvile?
Dere gir aldri opp, hva? Alt handler ikke om Holocaust.
Min bror har bestilt de to siste flybillettene til Køln.
- Og så? - Fra Køln drar vi til grensen.
Vi har en kontakt. Han får betalt for å smugle oss over.
- Når går flyet til Køln? - Klokken åtte i kveld.
- Jeg kan ikke reise fra far og mor. - Det er vår siste sjanse.
Men noen må kjøre oss til flyplassen.
En av fars venner skylder ham en tjeneste.
Han slipper oss aldri av syne.
Jeg har en idé. Men først må jeg si farvel til dem.
Far. Mor.
Vi må ta avskjed, hva?
Du vet utmerket at du ikke vil la far tilkalle en lege -
- fordi han har begått den forbrytelsen å være jøde.
Du kan i det minste la oss gå på apoteket.
- Hvorfor må dere gå begge to? - For himmelens skyld.
Er du redd vi stikker av, kan du vel bare bli med?
Javel. Jeg følger dere.
Men vi går rett tilbake.
Synd. Jeg håpet vi kunne gå på kino.
- Dere har et minutt. - Det holder.
God kveld. Hva skal det være?
Far har høy feber og hoste. Noe som kan senke temperaturen.
Et øyeblikk.
Dette burde hjelpe.
Nøkler.
Prøv den der.
Hva gjør dere?
Jeg er svimmel. Jeg må ha luft. Vær så snill å åpne døren.
- Er soldaten på gaten med dere? - Nei. Åpne døren, er du snill.
- Dere er jøder. - Nei!
De prøver å stikke av!
Stans!
Lukk opp!
Ut er der.
- Er det virkelig veien til rådhuset? - Ja.
Pass på.
Løp! Jeg finner deg!
Jødepakk!
Denne veien.
De gikk inn dit.
Bilen.
Stans dem!
- Tusen takk. - Jeg gjør alt for din familie.
- Lykke til. - Takk.
Billettene, takk.
- Skal dere fly til Køln? - Ja.
Har dere ingen bagasje?
Det er veldig uventet. Vi skal bare bli en natt.
Min mann er dublant som Wotan på operaen i Køln.
Deres baryton er syk. von Karajan dirigerer. Vi er veldig spent.
- Lykke til. - Takk.
Melding til passasjerene på avgangen til Køln.
Avgangen er blitt forsinket på grunn av uforutsette årsaker.
Vi beklager uleiligheten.
Mine damer og herrer, nå kan dere gå ombord.
Hold billetten klar.
Noen passasjerer flyr ikke med i kveld.
Hr. Stephan Neumann og hr. Karl Neumann.
Tre frem.
Bli med oss.
Mine damer og herrer.
- Her er minister Gehrer. - God dag.
Dr. Dreimann er vår ledende advokat i denne innviklede saken.
Ta plass.
Noen saker er mer innviklet enn andre, men...
... etter lang overveielse må vi dessverre meddele -
- at komiteen har vedtatt at maleriene skal bli i Belvedere.
- Jeg håper dere spøker. - De spøker ikke.
- Vi må følge testamentet. - Det er ikke noe testamente.
Hun kunne ikke gi bort maleriene. Hvor er det?
Maleriene tilhørte Ferdinand, og det gjør testamentet ugyldig.
Dessuten har man skjult hvordan maleriene endte i galleriet.
- Fakta interesserer dem ikke. - Deres tantes ønske bør følges.
Det er ikke juridisk bindende.
Ville min tante ha skrevet det hvis hun viste hva som ville skje?
At hennes hjem ville bli plyndret og hennes folk drept.
Vedtaket er endelig. Vil du bestride det, må du gå til sak.
Kom, vi går.
Dr. Dreimann, du snakker som om du kjente min tante.
For det vedtaket ville hun skammet seg over å være østerriker.
Og dere burde også skamme dere.
Vi er ikke i USA. For å føre saken i Østerrike -
- krever staten et depositum på 1,8 millioner dollar.
- 1,8 millioner? - Utfra en vurdering av maleriene.
Så de sier vi skal saksøke dem, men gjør det økonomisk umulig?
- Dere er maktesløse nå. - Hva med en voldgiftssak i Wien?
Ingen vil gi dere tilbake maleriene.
- Dere kaster bort tid og penger. - Ingen flere dagdrømmer.
Takk for innsatsen.
Kom, Randy. Vi må pakke.
- Ha det bra, Hubertus. - Jeg beklager.
- Jeg ville bare se til deg. - Kom inn og sitt ned.
- Hvordan har du det? - Jeg er utslitt.
Sånn går det når du må håndtere drittsekker hele dagen.
De vil aldri innrømme det, for da må de innrømme alt.
- Innrømme hva? - De var ikke ofre.
De fleste tok imot nazistene med åpne armer, -
- og det er sannheten.
Jeg kan med stor fornøyelse meddele -
- at Klimts "Kvinnen i gull" forblir i Østerrike.
Det er en seier for Gallerie Belvedere og det østerrikske folk.
Det er nok. Slå det av.
I morgen drar vi hjem, og på vei til flyplassen -
- besøker vi Holocaust-minnesmerket.
Da har vi ikke kommet forgjeves.
Leiren der mine oldeforeldre ble drept.
Treblinka.
De døde rett etter at din bestefar flyktet til USA.
Jeg husker dem. De hadde et kirsebærtre i hagen.
Og hun hadde så vakre øyne.
Din mor minner meg om henne.
Så ble de hentet midt på natten.
Randy, vi er nødt til å dra på flyplassen nå.
Vet du hva?
Jeg må bare på toalettet. Jeg kommer straks.
De tre tingene min bestefar hatet mest, -
- var Hitler, bestemoren sin og solen i Los Angeles, -
- men jeg må si at Los Angeles føles temmelig deilig akkurat nå.
Hvis Fritz hadde levd ennå, ville han hilst oss med en arie.
- Velkommen hjem. - Skål for Randy og Maria.
Vi gjorde vårt beste, og det er det som teller.
Vi gjorde alt vi kunne.
Vi må la fortid være fortid og leve videre.
Maria.
Randy.
Jeg gjorde det for pengene.
Maleriene er verd over 100 millioner dollar.
Det var derfor jeg ble med henne.
Jeg gjorde det for pengene, Pam.
Det er helt naturlig.
Men nå er du hjemme, og det er greit.
Er det?
Randy?
DET ØSTERRIKSKE KULTURMINISTERIUM KRAV OM TILBAKELEVERING AV KUNST
NI MÅNEDER SENERE
KLIMTS PORTRETTER
Det blir 29 dollar.
- Takk, fru Scheff. - Farvel.
- Unnskyld. - Takk.
Det er lenge siden.
En Belvedere-katalog til salgs i Barnes & Noble.
- Hva maser du om? - Du forstår ikke.
Vi har dem. Du kan saksøke dem her i USA.
Ikke alt det der igjen.
Sa du ikke at vi ikke kunne saksøke dem her -
- på grunn av det med statsimmunitet?
Jeg har funnet et smutthull. Det er tre betingelser.
Når eiendomskjøpet brøt internasjonal lov, -
- og eiendommen eies av en utenlandsk part.
- Mener du Gallerie Belvedere? - Og de har forretning i USA.
De selger bøker i Barnes & Noble?
Hvis de betingelsene er oppfylt, kan du saksøke dem i USA.
Gratulerer. Du kan saksøke dem.
Ja, men det vil jeg ikke.
Kan du ikke huske hva jeg sa? Noen ganger...
... må man bare leve videre.
Det er en syltynn sjanse. Det er ingen presedens.
Jeg fant en sak. En jødisk familie fra Argentina som mistet et hotell.
- Svaret er nei. - Jeg har en god følelse.
Siden når har vi betalt deg for å ha følelser?
Det er det man kaller et ultimatum.
Jeg gjorde som du ville. Jeg tenkte: "La ham bare dra til Europa."
En liten del av meg håpet at du hadde tak i noe.
Det har du ikke. Det er ingen sak.
Det er ingen lovhåndhevelse mellom USA og Østerrike.
- Bare ett forsøk til. - Jeg trenger deg her nå.
Slutt med utenomgreier og Klimt-malerier.
Hei. Jeg vil saksøke den østerrikske staten.
- Jeg har fylt ut en stevning. - Det blir 165 dollar.
Jeg vil dra til Østerrike med min datter. Hun elsker kenguruer.
Maria?
Bli med meg. Det er noe du må se.
Kom nå.
- Hei. Er konsul Brandstetter her? - Dessverre ikke.
Så si til ham at fru Altmann og Randy Schönberg stakk innom.
- Hva skal vi med konsulen? - Si jeg har levert inn en stevning.
Vi saksøker den østerrikske stat. Ha det bra.
Randy?
- Fortell meg hva som foregår. - Vi saksøker dem.
Du kan ikke bare dundre av sted som en vanvittig dampveivals.
Slutt å gå så fort. Jeg klarer ikke å følge med.
Jeg har sagt til deg at jeg ikke har interesse i å saksøke dem.
Jeg har fått nok spenning.
Jeg er vendt tilbake til mitt stille liv og har fått litt sinnsro igjen.
- Si det som om du mener det. - Ikke vær nesevis.
Du er irriterende. Du har ikke tid heller.
Du skal forsørge familien og har en heltidsjobb.
Å nei.
- Hva mener du? - Jeg har sagt opp.
Jeg snakket med far. Han låner oss penger.
Nå som vi venter et barn til. Syns du ikke vi er presset nok?
Sånt må vi avgjøre ammen. Er ikke det meningen?
Unnskyld. Du har rett.
Det er Østerrike. Det skjedde noe der borte.
Jeg vet ikke hvorfor, men jeg kan ikke glemme det.
Jeg tror det er viktig.
Jeg er virkelig lei for det.
- Bare vi ikke kaster bort tid. - Det er bare første fase.
De har leid Stan Goull fra Heimann Rose, et fint jødisk advokatfirma.
Snilt av dem å gi jødiske gutter arbeid.
De vil ha saken avvist på grunn av prosedyrefeil for å trekke ut tiden.
De håper jeg dør før saken kommer for retten.
- Akkurat. - Da vil jeg holde meg i live.
Kjør litt fortere. Sjokoladen på din donut smelter.
Vi skal sitte her.
Hr. Goull. Det gleder meg.
Dr. Dreimann. Snilt at du kom helt fra Østerrike.
Jeg har alltid villet besøke Disneyland. To fluer i en smekk.
- Jeg håper det blir besøket verd. - De ser enda yngre ut enn i Wien.
Her i morges føler jeg at jeg har 50 år til foran meg.
Alle bes reise seg.
- Hold opp. - Du har sjokolade...
La oss begynne. Hr. Goull?
Loven om statsimmunitet ble vedtatt i 1976.
38 år etter begivenhetene.
Loven kan ikke gjelde med tilbakevirkende kraft.
Det forundrer meg at fru Altmanns advokat ikke har fortalt henne det.
Det ville ha spart henne både bry falske forhåpninger.
Det er ikke til bry. Mandag er en stille dag i butikken.
Fint, men fra nå av må du bare snakke når du blir spurt.
Det gjelder visse prosedyrer i en rettssal.
Hr. Goull har rett i at loven ble vedtatt i 1976, -
- men han tar feil i at den ikke gjelder med tilbakevirkende kraft.
Får jeg lov?
Selv om rettssaker i perioden før 1976 er sjeldne, så fins de.
- Dette er bare tre eksempler. - Tusen takk.
Det er sikkert fengslende lesning. Vi tar pause i ti minutter.
Dette er en intern sak. Alt annet krenker Østerrikes suverenitet.
Det fins et forum der fru Altmann kan forfølge saken i Østerrike -
- uten å bruke amerikanske skattekroner.
Hr. Goulls bekymring er prisverdig, -
- men en rettssak i Østerrike krever at fru Altmann er mangemillionær.
Det er ikke noe alternativer. Vi har prøvd alt annet.
Ellers ville vi ikke stått her i dag.
Saksøkeren har bevist at loven kan gjelde begivenheter før 1976.
Grunnet de høye omkostningene har retten avgjort, -
- at Østerrikes behandling av saksøkers krav er utilstrekkelig.
Saksøktes begjæring avvises.
Alle bes reise seg.
- Det var den første hindringen. - Jeg liker kvinnelige dommere.
- Dr. Dreimann. - Gratulerer.
Det uventede resultatet må uten tvil glede deg.
Du er en travel mann. Du bør vurdere megling.
Megling er utelukket. Du var heldig i dag, -
- men vi går hele veien til høyesterett om nødvendig. Farvel.
God fornøyelse i Disneyland.
SEKS MÅNEDER SENERE
- Mrs Altmann? Ronald Lauder. - Estées sønn.
Leppestiftene hennes er skjønne. Stay Mocha er min favoritt.
Sitt ned.
Jeg har stor respekt for din kamp.
De kunstverkene nazistene stjal er annen verdenskrigs siste fanger.
- Og Adele er deres dronning. - Min tante ville vært smigret.
Jeg var ung første gang jeg så portrettet og straks ble forelsket.
Derfor vil jeg ha henne i mitt galleri i New York.
Det er litt for tidlig.
Man må gjøre hva man kan for å hitføre et godt resultat.
Det fører meg til mr. Schönberg. Han har vært en god forbundsfelle.
- Det er han fortsatt. - Han passer ikke i høyesterett.
Å få deg gjennom ankeprosessen er en ting, men Washington?
Det er som å sende en skolegutt til fronten.
Jeg er villig til å betale for at du får den beste advokathjelp.
Den jeg tenker på, er som Einstein innen hjemføring av kunst.
Han har sett på saken din. Kan jeg be ham ringe deg?
Du kan be ham skygge banen.
Jeg holder meg til skolegutten, og dermed basta.
De gjentatte forsøkene på å få saken avvist...
- Vi må på sykehuset. - Skal jeg bruke dypere stemme?
- Vannet gikk. - Hva?
Vannet gikk nå.
Ta det rolig. Er du okay?
- Jeg har det bra. - Du skal føde.
Ta på slipset og skjorten her i høyesterett. Det ga din far deg.
Nå skal du kjøre meg på sykehuset, og så skal du dra til Washington.
Et øyeblikk. Er du sikker?
Uansett hva jeg sa, så støtter jeg deg nå.
Selv om det ikke går, så skal vi nok klare oss.
Uansett så går dette bra.
Du gjør det rette.
Ta en halspastill. Med kirsebærsmak.
Jeg legger dem her til senere.
Selv om vi ikke kommer lenger, -
- så har vi kommet hele veien til høyesterett.
Temmelig langt for en pike fra Østerrike som meg.
Kan du vise meg vei til dametoalettet?
Godt. Igjen med amerikansk aksent. Ellers kan ingen forstå deg.
Du skulle snakke. Du høres ut som en frankfurter.
Jeg er en mann, ikke en pølse.
Maria Altmann. Hvem av dere er Maria Altmann?
- Det er meg. - Telegram til deg.
Det er fra min søster. Hun venter oss i California.
Hun har fått nyheter fra Wien.
Din far?
Nå skal det prosederes i sak nummer 0313.
Østerrike mot Maria Altmann. Vær så god, mr. Goull.
Rettspresident, hvis jeg får lov, skal jeg gjøre det kortfattet.
Dette er en intern sak, som ikke hører hjemme i en rett i USA.
Takk, mr. Goull. Mr. Franks representerer USAs regjering.
Din innledende erklæring, takk.
Rettspresident, hvis loven skal gjelde med tilbakevirkende kraft, -
- kan det medføre krav mot en rekke land, -
- og det kunne påvirke internasjonale relasjoner.
Gi et eksempel.
Det er pågår saker mot land som Japan og Frankrike...
Så mrs. Altmann skal ikke gjøre krav på sine malerier, -
- fordi det vil påvirke vårt forhold til Japan?
Det kunne være et mulig utfall.
Mrs. Altmann, det later til at hvis saken din går videre, -
- vil verdens diplomati rase i grus, og det vil være bare din skyld.
Mr. Schönberg.
Mr. rettspresident, hvis jeg får lov.
Det er ikke utilstedelig at loven gjelder med tilbakevirkende kraft.
Er det ikke like så lett å si at den gjelder med tilbakevirkende kraft?
Når bør jurisdiksjonen anvendes til et spesielt formål?
Jeg er ikke sikker på om jeg forstår spørsmålet.
Ikke jeg heller.
Gjorde noen det?
Vi er veldig forståelsesfulle overfor statens bekymringer om -
- at det er som Pandoras skrin, men alle land er forskjellige.
Med Østerrike har vi en traktat, så gjeldende lov er på plass.
Vi anbefaler å åpne skrinet -
- og ta opp denne ene lille saken og fort lukke den igjen.
Saksøkte har prøvd å forpurre våre forsøk med protester, -
- truet med ragnarok i diplomatiet, men la oss sette saken i perspektiv.
Det handler om en kvinne som vil ha det tilbake som tilhører henne.
Mrs. Altmann kom til USA som en ung kvinne på jakt etter fred.
La oss også gi henne rettferdighet.
Takk, mr. Schönberg.
Var du overrasket over at USA støttet Østerrike?
En rekke folk skulle ønske jeg døde. Hvorfor ikke USA også?
David Pike, rettsjournalist. Det var imponerende.
Takk. Randy Schönberg.
Kjennelsen kommer om tre måneder, men dere vinner ikke.
Jeg har 34 års erfaring og har alltid rett. Det er kroppsspråket deres.
- Takk for oppmuntringen. - Ingen årsak.
- Ha det bra. - Lykke til.
Hei, Nathan.
Han vinket til deg.
Hei, gutt.
FIRE MÅNEDER SENERE
Slutt å se på klokka annethvert minutt.
Hallo?
Javel.
Du kan ikke gi opp ennå. Kampen fortsetter.
Høyesterett ga oss medhold, så vi kan saksøke østerrikerne.
Takk.
Jeg visste fra første øyeblikk at du var rette mannen.
Derfor overså jeg alt det fæle.
Var det ikke det resultatet du ønsket?
Vi kan godt saksøke dem, men de vil trekke det ut.
Det kan ta flere år.
Kanskje hun ikke lever så lenge, og vi har ikke råd.
Vi har kommet så langt. Vi kan ikke gi oss nå.
Det er en ting vi kan prøve.
Jeg er villig til å la maleriene forbli i Belvedere.
Dere skal bare innrømme at dere ervervet dem ulovlig.
Og selvsagt bli enige om en kompensasjon.
Vi rikker oss ikke.
Vil du forklare din ubøyelige holdning?
Vi vil ikke betale for noe som er vårt.
Vi vil kjempe med nebb og klør før vi gir oss.
- En voldgiftssak i Wien. - Randy?
Vi velger en voldgiftsdommer hver, og den tredje er nøytral.
Det lyder fornuftig.
- Kan vi snakke sammen? - Vil du unnskylde oss?
Først får du meg med på megling, og nå dette.
Tror du at en voldgiftssak i Wien vil falle ut til vår fordel?
Vi har ikke noe valg.
- Da må vi tilbake til Østerrike. - Maria.
Jeg vil ikke diskutere med deg. Jeg gjør det jeg tror er best.
Nå skal du tie og stole på meg.
Nei, Randy, jeg vil ikke tie.
Nei. Nok er nok.
Gratulerer, dr. Dreimann. Taktikken din lyktes.
Jeg spiller ikke med lenger.
- Farvel, mine herrer. - Farvel, mrs. Altmann.
Maria.
- Det var flott. - Jeg vil ikke snakke med deg.
Det er gjensidig, men vi har ikke noe valg.
- Det er slutt. Vi begikk en feil. - Hva er slutt? Hva mener du?
Vi må godta at vi har tapt, og bare leve videre.
- Er du gal? - Jeg er lei. De kan beholde dem.
Fra og med dette øyeblikk trenger jeg ikke din bistand lenger.
Det kan du ikke mene. Jeg har ofret alt og står i gjeld til halsen.
Min kone og mine barn, alt jeg er glad i, og så våger du...
Jeg har gjort alt for å skaffe de jævla maleriene tilbake.
Gid du aldri hadde spurt meg. At du våger å si det er slutt.
Vi er så nære på.
Bare hold ut.
Østerrike gir seg aldri.
Aldri.
Men jeg vil ikke la dem ydmyke meg igjen.
Reis til Wien, hvis du må, men jeg blir ikke med.
Du er alene, Randy.
En voldgiftssak er overkommelig, men det er også en risiko.
Voldgiftsdommeren vi velger er sikker, men hva med de andre?
Østerrikernes er tradisjonalist. Hun vil ikke gi dere medhold.
Men hva den tredje angår, så er det et sjansespill.
- Jeg håper det beste. - Det er ikke riktig avgjørelse.
Du satser på at Østerrike har endret seg.
- Det begynner om to minutter. - To billetter, takk.
- Samme navn som komponisten! - Skulle du sett...
Østerrike har innlevert sine argumenter skriftlig.
Mr. Schönberg, det ble du også tilbudt, -
- men du har valgt å presentere innledende argumenter muntlig.
- Vær så god. - Takk.
Mine damer og herrer. Det gleder meg å stå her av to grunner.
For det første mener jeg også at dette er en intern sak, -
- som bør avgjøres...
... innenfor landets grenser.
Først kom jeg for min egen skyld. Denne gang er det for hans.
Den andre grunnen til at jeg er glad for å være i Wien er -
- at min klient mrs. Altmann og jeg begge er østerrikere.
Misforstå meg ikke, vi er også amerikanere, -
- men vår familie og røtter springer ut av denne byens kultur.
I hjertet av denne verden står en kvinne, -
- hvis portrett begge parter kjemper for, Adele Bloch-Bauer.
Det fins to sider av Østerrike.
Den ene motsetter seg hjemføring til ofrene for nazismen, -
- mens den andre erkjenner den urett som ble begått mot jødene, -
- og prøver å gjøre det godt igjen.
Jeg håper skriftlig å ha påvist at loven støtter hjemføring.
En rekke begivenheter og ugjerninger peker på det faktum -
- at bildene endte på Belvedere på uhederlig og ulovlig vis, -
- og at Adeles testamente ikke var juridisk bindende.
Så på sitt vis er det et historisk øyeblikk.
Et øyeblikk der fortiden krever noe av nåtiden.
For mange år siden skjedde det forferdelige ting her.
Folk ble umenneskeliggjort, -
- forfulgt og sendt i døden, -
- og hele familier ble slaktet.
Og de stjal fra dem. Deres eiendom og levebrød.
Deres kjæreste eiendeler.
Blant dem var familien Bloch-Bauer. Familien til en meget kjær venn.
Jeg ber dere som østerrikere og mennesker: erkjenn den uretten.
Ikke bare for Maria Altmanns skyld, men for Østerrikes skyld.
Se der. Far tok meg med hit på søndager.
Det gjorde min også. Så fikk vi vafler og is.
Far var en imponerende mann.
Da jeg var liten, så jeg opp til ham. Jeg tilbad ham.
Og du ville bli som ham når du ble stor.
Da jeg var 15, oppdaget jeg at han hadde vært nazist.
En glødende tilhenger av Det Tredje Rike.
Hele livet har jeg prøvd å gjøre min fars synder godt igjen.
Hver dag har jeg spurt meg selv hvordan han kunne bli sånn, -
- og hver dag har jeg forsøkt å distansere meg fra ham.
Du er et fint menneske, Hubertus. Et godt menneske.
- Skjer det nå? - Ja.
Kom.
Hjertet mitt hamrer.
Voldgiftsdommerne har nå sett på begge sider av saken.
Vi prøvde å se på bevisene uten å være forutinntatt -
- og har nådd frem til en endelig kjennelse.
Vi har vedtatt at portrettet av Adele Bloch-Bauer -
- og de øvrige Klimt-maleriene saken gjelder -
- skal leveres tilbake til hennes niese, Maria Altmann.
For første gang på lenge er jeg stolt av å være østerriker.
- Mediatid. Hvordan ser jeg ut? - Sexy og seierrik.
- Hvordan ser jeg ut? - Sexy og seierrik.
- Mrs. Altmann, får jeg to ord? - Ja, selvfølgelig.
Jeg har tapt, men jeg vil be deg, -
- tigge, trygle om ikke å la maleriene forlate fedrelandet.
La oss inngå en avtale. Vi kan gi deg et rundhåndet tilbud.
Jeg er også lei for at de ikke blir i Adeles land.
Men jeg har prøvd å forhandle og holde dialogen åpen, -
- og du har motarbeidet meg og lukket dører for nesen av meg.
Så nå er jeg lei, -
- og min tante vil krysse Atlanteren og gjøre Amerika til sitt hjem, -
- slik jeg måtte.
Farvel, mrs. Altmann.
Jeg tror vår venn trenger litt omsorg.
Sa jeg at vi ikke ville klart det uten deg?
Nei.
Maria?
Et øyeblikk, Randy.
Er alt i orden?
Takk, min kjære. Av hjertet takk for alt du har gjort.
Men det var feil å tro at det ville gjøre alt godt igjen.
Det gjør det ikke.
For jeg dro fra dem her.
Jeg dro fra dem her, kjære.
Maria. Nå må vi ta avskjed, hva?
Kom her, skatt.
- Jeg drar nå. - Du gjør det rette.
- Men jeg vil ikke. - Du må leve, Maria.
Du har ingen fremtid her.
Nå vil Amerika bli ditt hjem.
Ja, far.
Og derfor vil vi nå heretter -
- snakke din fremtids språk.
Da familien kom til Wien, Maria, var de ikke rike.
Vi arbeidet hardt, og gjorde alt vi kunne -
- for å bidra og høre til.
Vi er stolte av det vi har oppnådd, og vi er stolte av våre barn.
Det kan ingen ta fra oss.
Og nå... som du reiser...
... vil jeg bare be deg om en ting, min elskede.
Hva er det, far?
Husk oss.
Bær oss i ditt hjerte, Maria, og lær å bli lykkelig igjen.
Og nå?
Jeg har tenkt på mr. Lauder.
Adele skal bo i hans galleri.
Min eneste betingelse er at hun alltid skal være utstilt, -
- så alle kan beundre henne.
Hun er uansett litt for stor for min bungalow.
Du kan kjøpe ny bungalow. Du kan kjøpe hva du vil.
Jeg vil ha ny oppvaskmaskin.
Din bestefar ville vært stolt av deg.
Du holder minnene levende.
Jeg gjorde det ikke alene.
- Unnskylder du meg et øyeblikk? - Selvfølgelig.
Kan jeg hjelpe deg?
Jeg kjenner dette huset. Får jeg titte litt?
Selvfølgelig. Vær så god.
Maria, kom hit, og ta med sløyfene.
68 år etter at Klimt-maleriene ble tatt av nazistene, -
- ble de levert tilbake til Maria Altmann.
Portrettet av Adele stilles ut på Neue Galerie i New York.
Det ble kjøpt av Ronald Lauder for 135 millioner dollar.
Randy startet sitt eget firma innen hjemføring av kunst.
Han betalte også for en ny bygning til Holocaust-museet i Los Angeles.
Maria fortsatte å bo i samme hus og arbeide i sin butikk.
Hun donerte fortjenesten til slektninger og veldedige formål.
Hun døde i 2011, 94 år gammel.
Det anslås at over 100000 kunstverk -
- som ble tatt av nazistene ikke er blitt levert tilbake.
Oversettelse: Tron Furu Scandinavian Text Service 2015